PRIETENII MEI
La ora asta Perozzi își încheie munca de redactor șef.
Pleacă de la redacție spre casă.
Perozzi sunt eu!
Mulțumesc, doctore.
Sunt atât de obișnuit să mă aud strigat " Perozzi" de către colegi dar mai ales de prieteni
încă aproape că am uitat că mă cheamă și Giorgio.
Ciao, Perozzi. Ciao.
"Caffè corretto" cu fernet. Branca!
Măcel de prostituate asasinate brutal
de benzi de homosexuali înarmați!
Mor ca muștele: 4 în Torino,
2 în Florența, 18 în Lombardia!
Panică printre proxeneți!
Termină, Perozzino! Mai ai chef de glumă la ora asta?
Licența luată proprietarilor de bar care își bagă nasul!
Dă-mi și trei pachete de țigări.
Pregătește-te, Wanda, că te însoțesc.
Mulțumesc. Îl aștept pe prietenul meu. Dimineața asta mă duce el acasă.
Un lapte cald și două brioșe.
Sunt cele de ieri. Cele proaspete de azi încă nu mi le-au adus.
Hai la brutăria de lângă gară. La ora asta ies calde din cuptor.
Mulțumesc, dle Perozzi, dar sunt cam obosit și merg acasă.
- Sunt bune cele de ieri. - Bine.
Dom" Perozzi, ce aveți? Nu găsiți drumul spre casă în dimineața asta?
Dacă te simți singur te însoțesc eu.
Chiar dacă nu mai lucrez. Îți reduc tariful la jumătate..
Dar convinge-l să se culce! Nu vezi că e obosit? A lucrat toată noaptea.
- Și eu nu? - Scuze, Italia, dar are dreptate. Pa.
Mai bine merg să mă culc.
Dar n-am nici un chef.
Ideea să mă închid între patru pereți, după o noapte întreagă petrecută la redacție
nu mă atrage deloc.
Și apoi, e adevărat Azi nu am chef să stau singur.
Ar fi nevoie de cineva cu care să râd, să vorbesc,
dar nu o curvă.
Un prieten. Da, prietenii mei. Am mare chef să-i văd, să stau cu ei.
Dar la ora asta, singurul lucru de făcut e să merg acasă.
Dar s-a întors "copilașul" lui Perozzi! Da, e mașina lui.
Doar "copilașul" lui Perozzi poate pune impermeabil mașinii.
Nu, nu, nu. Nu-l suport,
mai ales într-o zi ca asta.
Când mă gândesc că e "carne din carnea mea",
îmi vine să devin vegetarian.
Și acum?
La ora asta dorm toți.
Dar...
măcar pe unul îl prind. Birillo e cu siguranță afară să urineze.
Birillo, Doamne!
Stai cuminte, Birillo!
Hei!
- Unde mergi? - Nu știu? Întreabă-l pe el!
Tu ce ai de făcut azi?
În dimineața asta am un control la casele populare
și la ora cinci ședință la primărie. De ce?
Pentru că azi am mare chef de o ieșire.
Uite ce zi! Când o să mai prinzi încă una ca și asta?
- Aș vrea să mă car. - Atunci vin și eu!
La control îl trimit pe constructor și mă fut în ședință.
Așa.
Birillo! Fiu de câine!
Să te ia naiba!
Fă un ocol! Așteaptă-mă în piața Beccaria!
Cumpără o brioșă, pune-o pe scaun, lasă ușa deschisă,
așa îl prindem!
Și dacă nu a dormit acasă
și i-a spus neveste-sii că era cu noi?
Atunci îi spunem: Doamna Alice, e adevărat. Soțul dtale e într-adevăr cu noi.
Culcă-te liniștită.
Rapid!
Mișcă! Hai, repede.
Lello!
Șhh! Eh!
Dar unde mergi la ora asta?
O, Doamne! Ce s-a întâmplat?
Lello!
- Dar măcar spune-mi unde mergi! - Nu pot.
Dar poti să-mi spui ce s-a întâmplat? Îți spun mâine.
Mai târziu.
Ciao!
Lello!
Deci iar o păcălim? O păcălim? Ne crede!
Ce altceva ar putea să facă, biata martiră?
Cu toate lucrurile pe care i le fac!
Azi mai au doar două cepe la masă.
Mai bine așa. Dacă sunt îngrijorate le trece și foamea.
Cine e?
Țiganii!
- Iar! O, sfântă Fecioară! - Cum "Iar"? A trecut aproape o lună.
Dar unde mergeți? Și când vă întoarceți acasă?
- Suntem țigani, fără destinatie si fără viitor. - Hai, doamnă, trezește-l, te rog!
Dar e șapte, bietul de el Era chiar obosit. A venit târziu aseară.
Obosit ("plictisit")? De cine?
Carmen, iau o fisă!
- Nu am moneda! - Ține.
Cheamă-l pe Sassaroli la Pescia și spune-i să se pregătească.
Da ce, îi faci și cafea?
Bietul de el, dacă nu, e nervos toată ziua.
Ce îți pasă? Stă cu noi, nu cu dta!
Un moment!
Uite. Așa e mai bine, nu?
- Ocupat! - Cine, Sassaroli?
Care Sassaroli! Aș vrea să știu la cine dă telefon scroafa aia!
Mai încearcă. Insistă! Avem timp destul.
Dacă tu nu vrei, nu mă duc!
Renunț bucuros!
Hai, hai (du-te)!
Chiar azi că e chelnerul bolnav.
Cum o să te descurci singură? Nu-ți fă griji!
Atunci dă-ți drumul repede că mă așteaptă!
Ați claxonat?
Dvs ați claxonat?
Eu nu. A, da. Doar am apăsat puțin cu cotul.
E un claxon foarte sensibil. E de ajuns să îl ating. Vedeți?
Și cu cotul.
Uneori abia îl ating, așa.
Nu se poate. Cum să nu? Încercați!
Arată-mi puțin. Chiar!
Ai văzut?
Al meu e dur. Ca să-l faci să sune trebuie să..
Dar ce faceți, scrieți? Încercat și dvs. Ajunge vârful degetului, vedeți?
Tarapia tapioco!
Prematurata la supercazzola o scherziamo?
- Poftim? - Nu, dați-mi voie.
Nu, eu, mă scuzați, suntem în patru.
Come se fosse antani chiar și pentru dvs doar în doi
sau în patru anche scribai con cofandina (fraze fără sens)
Ca și antifurtul, de exemplu Ce antifurt, dom'le!
Domnii ăștia de aici au claxonat Nu vă băgați.
Așteptați. Întindeți-mi degetul și ridicați-l așa Uitați, uitați!
Vedeți degetul? Vedeți că tremură, încă devreme.
Atunci și eu aș putea spune, cu respect pentru autorități
că doar două lucruri ca vice primar, înțelegeți?
Vice primar?
- Ajunge, urmați-mă la comisariat! - Nu, nu, fiți atent. Nu..
Atenție "antani" conform articolului 12 aveți răbdare dacă nu..
"posterdati" pentru doi și puțin "antani" în prefectură
fără să punem la socoteala că "supercazzola prematurata"
a pierdut contactul cu "tarapia tapioco". Mai târziu.
- Ce se întâmplă, Paolini? - Nimic. Bună ziua, dle Necchi.
- Ciao. - Domnii ăștia au chef de glume.
- Ciao. - Dar ce, sunt prietenii "tăi"?
Sigur, Paolino. Mă claxonau ca să mă anunțe.
Paolini, doar n-o să faci mare caz din asta...
Haideți, mereu sunteți o persoană rațională.
Bine, am înțeles. O să mă prefac că n-am văzut nimic
Bravo, Paolini.
Ascultă, Necchi, nu trebuie să te bagi când eu fac "supercazzola"
Dacă nu eram eu,
vă duceau pe toți pe sus cu mașina!
- Ce spui, mă! N-ai văzut cum credea? - Da, da.
Jocul mergea perfect. Îl aveam în mână.
Aveați un rahat în mână. Si n-ar fi fost prima dată când vă descoperă.
- Dar când s-a mai întâmplat? - Ce spui de maistrul ala ca ti-a spart nasul?
Frumoasa fiică a dragostei, plon, plon..
sclav sunt al viciilor tale, plon plon
durerile mele, durerile mele le consolează.
Uite la noi patru.
Mai e și al cincilea, Sassaroli, pe care o să-l luăm din Pescia.
Dar acela e un caz special Veteranii grupului suntem noi.
Prieteni din școală, din armată și deci prieteni pe viață.
Iată-i aici pe prietenii mei. Dragi prieteni.
Frumoasa fiică a dragostei, pa pappero pa pappero pa pappero pa pappà."
- Oprește, oprește! - Ce e?
- Uite un telefon! - Ce telefon?
- Dar ce faci? - Ce, țiganii telefonează?
Aveam o întâlnire cu Titti. Trebuie s-o anunț, nu?
- Ai stat o jumate de oră la telefon! - Da!
Era ocupat.
Și vroiam să știu de ce.
Îți explic eu de ce. Era ocupată: tuu, tuu, tuu...
- Ce faci? Unde mergi? - Am virat la stânga.
Și ce-i la stânga?
Habar n-am. Țiganului când îi vine să vireze, virează.
Iată, asta înseamnă să fii țigan.
Asta e o "țigăneală": o călătorie fără scop și fără destinație.
O evadare fără programare care poate dura o zi, două, o săptămână.
O dată, îmi amintesc, a durat douăzeci de zile,
fără să punem la socoteală complicațiile
.. Așa, frânează.
- Ajutor!
- Aveți un salon pentru patru persoane? - Cu baie!
- Umărul meu, măiculiță! - La naiba cu tine, asasin împuțit!
O, măiculiță! Un preot!
Una din perioadele cele mai frumoase din viața noastră începu așa:
Toți patru, în aceeași cameră, în alt oraș.
Departe de soții, amante, afaceri și cu un spital întreg la dispoziție.
.. Era și timpul!
- Am văzut-o pe Sf Fecioară! - Vreau preotul! Preotul!
- Preotul! - Am văzut-o pe Sf Fecioară!
E a patra oară că mă chemați! - Soră? Da?
"Cu tarapia tapioco ca și cum ar fi supercazzola pentru dvs."
- Vreau preotul! Preotul! - Am văzut-o pe Sf Fecioară!
- Terminați odată! - Am văzut-o pe Sf Fecioară!
Aici sunt oameni care suferă cu adevărat, ați înțeles?
Chem medicul de gardă și mâine o să vorbiti direct cu el.
Fara gluga?
"Căcăcelul lung, lung
...a iesit si s-a topit.
E nevoie de tava...
...de la soră.
Căcăcelul lung, lung..."
Pana la urma, medicul de gardă ne-a dat niște calmante puternice...
încât dormeam buștean toată noaptea,
așa încât în dimineața următoare ne trezirăm proaspeți și odihniți
...și pregătiți să reîncepem.
Pai, in situatia asta...
"Căcăcelul lung, lung
...a iesit si s-a topit. E nevoie de tava...
...de la soră."
Vă avertizez:
ori terminați cu bâlciul ăsta, ori vă despart.
Vă pun unul la parter, unul la etaj.
- Cine vrea tava?
- El!
Nu aveti motive de râs!
Colesterol 630 glicemia 3,2.
Pentru început aruncați țigara!
Un litru și trei sferturi de soluție B6, concentrație 3 la sută.
- Cine a văzut-o pe Sf Fecioară?
- El!
Electroencefalogramă BI-PO-LA-RĂ.
Și cine a întrebat de preot?
Bine. Anunțați-l pe Don Ulrico.
Și dvs cum va simiți ?
Dle profesor, nu o să mă credeti..
ca și tracțiune pentru doi, chiar dacă ar fi
"supercazzola" umplută de smoală are "scappellamento" la dreapta.
Am înțeles.
Trei aplicări de AFASOL, fiecare de câte o oră.
Imediat.
Trebuie stai încă o jumătate de oră Ai vrea tu!
Nu! Dar ce face?
Aia nu e o pară (de clismă)! Îmi vreau avocatul!
Pocăiește-te de răutatea asta a ta
pentru că te văd rob al păcatului
și condamnat la infernul veșnic.
- Dar când ați văzut-o pe Sf Fecioară? - Înainte să leșin.
O viziune.
Dar n-o fi fost una din călugărițele noastre?
Nu. Era în haine obișnuite.
Nici măcar în albastru deschis. Avea o scurtă de piele.
Închideți ochii.
Liniștiți-vă. Ce faceți?
Unde duce coridorul acela?
La cabinetul psihiatrului. De ce? Stați liniștit.
Cum să stau liniștit? Am văzut-o iar pe sf Fecioară!
Ce faci? Toate cercurile sunt strâmbe.
Acuma o să își spună Giotto, că desenează o țintă.
Nu sunt nebun! Nu era o halucinație, băieți!
E adevărată! Există! Cea mai frumoasă femeie. Uitați!
- Rapid, că o pierdeți! Da! - Bună "păsărică".
- Nu-i rea! - Păsărica? Dar aia e Laura! E Beatrice!
Cum, Laura și Beatrice nu aveau "păsărică"? O aveau, și încă cum!
Ce Laura și Beatrice! Ea e Cleopatra!
- Ce e? A căzut! - Ce, te simți rău, Perozzi?
Cine i-a spus? Aici!
Alo, domnișoară? Sunt Perozzi, din camera 31.
O să întrebe de mine una cu haine bej, părul creț și trei trandafiri în mână.
Da, exact. Spuneți-i că mă simt rău, foarte rău!
Interziceți vizitele Nu pot vedea pe nimeni.
- Ce spuneți? Frumoasă, frumoasă... - Are coapse lungi gen antilopă.
Are și ea defectul ei...
Da! Care?
Că se giugiulește cu nazistul ăla de medic șef primar.
- Unde merge? Unde o duce? - Unde s-o ducă? Unde merg eu acum! Uite!
Ăla, pe lângă că e un torționar sadic, e și un porc!
Care profită de poziția lui pentru ca să profite de bietele bolnave
dar eu îl denunț!
Ce spuneți? Sunt soț și soție.
Aceea e soția profesorului, face ședințe de psihoterapie.
Pentru Melandri era "dragoste la prima vedere", ca de obicei...
care și pentru noi era o lovitură
pentru că, atunci când Melandri se îndrăgostește devine o persoană insuportabilă.
Macaroane la cuptor! Foarte bune!
Nu vii? E ceva "super bun" A pregătit-o nevasta lui Necchi
"Vezi să nu".
Vrei să ne jucăm scuipând pe tavan? O să te distrezi.
- Dar nu acum când mâncăm. - Nu, mulțumesc.
- Scuzați, băieți, dar nu mai rezist. - Nu, nu mai rezist eu, acum!
Nu mai pot. Nu se poate trăi lângă un cadavru!
- Mă duc în alt spital, sau în alt pavilion! - Taci din gură!
Mă duc la leproși. Oricum e mai bine decât cu un tâmpit.
Liniștește-te! Așează-te!
Să examinăm situația.
Ne aflăm în fața triunghiului clasic: el, ea și celălalt.
El e un rahat și merită niște "coarne".
- Ea... - O "păsărică bună".
Și celălalt..
Celălalt e un "bărbat bine" și mă întreb ceva.
De ce se da bătut atât de repede?
Pentru că ea e prea frumoasă, prea "sus pusă".
Și el e un bărbat foarte important, are personalitate, farmec, magnetism.
- Ce speranțe pot să am eu? - Niciuna.
Niciuna, sunt de acord.
Sunt de acord și că, dacă tu, în loc să fii un laș ai fi un cal, aș paria pe tine.
Și aș câștiga imediat!
Pentru că Melandri are un mare avantaj:
psihiatrul.
- Cine?
- Psihiatrul, psihanalistul.
Și dacă o femeie merge la psihiatru, înseamnă că îi lipsește ceva în viață.
Și ce îi lipsește unei femei în 99 la sută din cazuri?
Dragostea!
Injecție intravenoasă, soră? Sunt pregătit!
.. unu și cinci!
Alo? Aș putea să vorbesc cu doamna, vă rog?
A, sunteți dvs? Cum cine sunt eu?
Aveți educația unei persoane cultivate, doamnă!
O să vă amintiți cu siguranță de Homer și de Odiseea.
Doamnă, mă cheamă "NIMENI".
- Ce "tare" sunt, băieți! - Nu, nu! După părerea mea,
e în stil prea intelectual.
E o "înfloritură"!
Eu cred că e rușinos! Dar ce sperați să obțineți?
Lasă-te "servit", Melandri!
Nimic nu are efect mai mare la o femeie decât opt, zece telefoane pe zi!
- Opt, zece" tromboane" - Nu vă bazați pe mine!
Așa e o înșelătorie, o escrocherie!
Stai blând!
Alo? Da, sunt tot eu, doamna. Nu, nu vreau nimic.
Aveam doar nevoie să vă re ascult vocea. Mulțumesc!
Alo? Sunt eu.
"Tarapia tapioco come se fosse antani con la supercazzola prematurata
con lo scappellamento a destra." Cred și eu că nu înțelegi, frenetico!
Gândul la coapsele tale splendide mă înnebunesc.
Descrie-mi în amănunt cum sunt făcute sfârcurile tale, te rog.
- Ce faci? Scârbosule! - Cum ce fac?
Lucrez, nu? Și lasă-mă să lucrez!
- Îmi spun varianta mea. - Da, scârboșenia ta!
În fine, fiecare cu specialitatea lui, nu?
Cum să continui cu tromboanele voastre? Vreți să-i dăm o tentă sexuală, sau nu?
Dă-i-o nevestei tale, împuțitule.
I-o "dau", i-o "dau"!
Materialist prozaic, asta ești!
Și pe cine l-a tutuit mai întâi? Pe mine!
Și cine a făcut-o să plângă? Necchi! La fraza mea:
"Ordonă-mi să nu te mai chem și n-o s-o mai fac"
O oră mi-a suspinat în urechea asta!
Pentru că voi n-ați auzit gâfâitul pe care l-am auzit în urechea mea.
Ce gâfâit ? Libidinos.
Când i-am spus: "Te-aș linge din cap până în picioare"
- Dar când i-ai spus ? - Ieri, pe coridor, la telefonul public.
Aici nu mă lăsați să îi vorbesc în felul meu!
- Pentru că nu înțelegi femeia aceea. - Crezi că sunt toate la fel?
Da! Lăsați-mă s-o aduc unde trebuie, si o sa vedeți.
Suntem aproape.
- Aproape de ce? - De "tele-masturbare"!
- Sper doar că glumești. - Nu glumesc deloc, vă demonstrez imediat.
- Cum, în fața noastră? - Bine, merg în cabină.
Dar ce face?
Alo? Sunt eu.
Iubire, iubire fată, nu mai pot.
Trebuie să te văd, să te întâlnesc. Da.
Dacă și tu ești de acord, spune-mi unde și când.
Bine.
Ți-a spus nu?
- Mi-a spus da. - Unde? Când?
Sigur! Să vă spun vouă? De parcă n-am înțeles cine sunteți? Na!
Melandri evada la ora 20 și 40 în ziua de 23 aprilie.
Îl văzurăm plecând fiecare cu speranța nemărturisită că urma să îi meargă prost.
Ne bazăm pe șocul pe care i l-ar fi provocat...
vederea lui Melandri, de care am evitat cu grijă s-o avizăm.
Buna, eu sunt.
Știam.
Era mai bine dacă rămâneam doar o voce. Adio.
Așteptați! De ce?
Cum, de ce? De spaimă că mă vedeți ați tresărit și ați spart paharul!
Mai rău decât dacă aș fi fost King Kong!
Nu! Dar ce spuneți?
Mă înțelegeți, sunt puțin agitată.
Și eu. Sunt ca o coardă de vioară.
M-ați invitat la cină, dacă nu mă înșel.
Atunci,
așezați-vă.
Adică, așează-te.
- Vă deranjează dacă țin pe cap.. - Nu, nu, dar..
- La telefon mă tutuiai. - Da, dar..
acum nu știu de ce, dar îmi pare cu totul altceva.
Da.Și mie.
Atunci...
Cu ce începem?
Cu un mic aperitiv din fructe de mare?
De unde să începem să vorbim, să ne cunoaștem mai bine.
- Scuză-mă, sunt puțin.. - Nu știu nici măcar cum te cheamă?
Niciodată n-ai vrut să-mi spui numele tău.
- Arhitect Rambaldo Melandri. - Foarte încântată!
Dupa noaptea asta nu ne-am mai vazut...
Și cu decizia fermă de a nu mai vorbi de trădător...
fiecare din noi încercă să se reinsereze în viața obișnuită
...după incidentul care lasă ceva urme pe fiecare din noi.
Urme pe care mă hotărâi să le exagerez puțin...
pentru a încheia o relație într-un mod elegant cu o anumită persoană
care de o vreme începuse să pronunțe fraze sinistre că:
"aș avea mare nevoie ca tu să ai nevoie de mine".
Trei sute.
Exagerasem puțin urmările fracturilor.
Așteaptă-mă, iubito, cu cocoașa asta nu mai pot fugi ca pe vremuri.
Hai, hai, că pleacă trenul.
- Lasă, mă descurc singură. - Nu reușesc.. hai, sus.
- Bruna! Bruna! - Da!
Întoarce-te repede, pisicuța mea! Cât de repede poți!
Știi câtă nevoie am de tine, da?
Și imediat ce se va opera și se va vindeca sora mea eu..
Se va vindeca, vei vedea. Știi că acum aduc noroc. Dar nu incerci să scapi de mine?
- Ce spui, Giorgio? - Nu știu, e un presentiment.
Mă înțelegeți, doamnă?
Nouă, handicapaților ni se dezvoltă al șaselea simț.
Ciao!
De altfel presentimentul mi se adeveri. N-o mai văzui niciodată.
Dacă tot eram cocoșat, rămăsei așa până acasă, distrându-mă.
Dar uitasem de fiul meu..
...nu reușesc niciodată să-mi amintesc dacă în zilele impare
preda la Milano și cele pare aici, în Florența sau invers.
Care e duminica în care stă cu mine și care e cea în care merge s-o vadă pe maică-sa.
Treaba e că îl găsesc atunci când mă aștept mai puțin.
Tată!
- Nu-ți fă griji, Luciano. - Cum să nu-mi fac griji cu un tată ca tine?
Nu a crezut nici o clipă păcăleala.
Pentru că, de inteligent, e inteligent, asta nu se discută
dar îi lipsește complet simțul umorului.
Să nu-ți închipui c-o să-mi faci și mie ceea ce i-ai făcut mamei.
Că ai înnebunit-o.
Dar când o să te maturizezi, tată, si n-o să mai faci pe imbecilul?
Și eu rămăsei să mă întreb dacă imbecilul eram eu, ca luam viața ca pe un joc,
...sau era el care o lua ca pe o condamnare la muncă forțată.
Sau eram amândoi.
Pe de altă parte, Necchi descoperi că brațul său drept
continua să îl doară teribil când făcea anumite mișcări
mai ales când lipea formularele de Totocalcio.
Îmi spuse profesorul:
"Odihnă completă. Veți putea face orice mișcare, în afară de a apăsa cu degetele mari"
Exact apăsarea și ruperea, ați înțeles? Oi fi ghinionist?
Bietul de tine, fac eu Și sâmbăta vă luați pe cineva să vă ajute.
Nu pot.Mă doare, mă doare!
Si Mascetti era ocupat. Cu o operațiune financiară delicată.
100.000?! Dar ce, ați picat în cap?
Ăsta e tot piciorul, nu e degetul mic!
- E piciorul drept. - Și ce? Am înțeles.
Privește ghipsul, îmi ajunge până aici.
Totul e blocat.
- Aici, până la înălțimea călcâiului - Dar apoi acolo e deblocat.
- Cum se deblochează? - Se deblochează!
Dar ce vă pasă? A fost avizată de compania de asigurări.
Cu un astfel de picior vă dau minim 800.000 de lire.
Asta e expertiza. Îmi dați 200.000 de lire imediat și vă dau piciorul.
- Și eu ce să fac cu el? - Atunci o mă duc la alt cămătar, bine?
Totul se termină prin cedarea dreptului asupra piciorului unui țăran din Candeli
în schimbul unui chintal de cartofi și a unui autoturism Oldsmobile din '59
pe care l-a refuzat și la fier vechi
dar care în schimb îi dădu lui Mascetti multă încredere în viață
și posibilitatea de a-și lărgi afacerile.
Despre Melandri în schimb nici o veste.
Până când într-o zi, Mascetti însuși ne convocă la Pescia cu mare urgență.
- Prea târziu. - De ce?
- De ce e prea târziu? - Pentru ca a intrat de ceva vreme.
- Cine? - Melandri, acolo.
Acolo unde?
A intrat în vila nazistului, profesorul.
- Eu venisem să-i vând enciclopedia. - Și?
Frânez și văd sosind mașina lui Melandri.
Atunci mă ascund aici în spate și îl văd coborând foarte elegant,
cu palton stil londonez, cu papillon.
Doamne sfinte! S-a dus să-i povestească totul soțului! Și apoi?
V-am chemat de urgență pentru că își distruge viața. Trebuie să luăm măsuri.
- Ce putem face? - Liniștiți-vă, băieți, stați o clipă!
- Cum dracu' să ne liniștim! - Îl cunoașteți pe soț, nu-i așa?
Știți ce fiară e. Atunci să-l lăsăm pe el să se descurce cu calm și sânge rece.
O să-l jupoaie și o să facă un abajur.
Făceam o eroare grosolană de calcul și apreciere.
Deci, în loc să fim într-o dramă am fi într-o comedie sofisticată
în momentul acesta protagonistul ar spune celuilalt actor:
"Profesore, am venit să cer mâna soției dvs"
Ați terminat?
Da. Nu! Adaug că... uitați, în fața dvs aveți un bărbat dispus să facă orice.
- Chiar și să luați animalul? - Poftim?
'"Chestia" aia.
E câinele Donatellei. O iubește foarte mult.
Îl cheamă Birillo (Șmecherul).
Bineînțeles că îl iau pe Birillo.
Mănâncă un kil de carne măcinată pe zi, un kil și jumătate de orez
și în fiecare dimineață trebuie să-l duceți să urineze la ora 5, altfel inundă casă.
Dar credeți că-mi pasă de detaliile astea?
Mai bine să vorbim de lucruri importante. Serioase.
Să vorbim de fetițe. Să vorbim.
Dar fiindcă vă demonstrați atât de înțelegător și educat
fac apel la bunătatea dvs
ca să îi permiteți Donatellei să își vadă fetițele. În mod regulat.
Măcar o dată la două săptămâni.
Nu?
- Mi se părea mie! - Nu, e un echivoc.
Spuneam nu, pentru că EU voi veni să vizitez fetele, în casa dvs.
Poate n-o să pot tot la două săptămânii, dar ne vom înțelege.
Dar atunci dvs..
N-am ce face!
Vedeți, dl arhitect, e o afecțiune în lanț...
...pe care nici eu nici dvs nu putem s-o rupem.
Îmi iubiți soția? Soția mea îl iubește pe Birillo.
Birillo adoră fetițele.
Fetițele sunt atașate de guvernantă.
Guvernantă?
Nemțoaica. Are contract pe doi ani E foarte severă. Poarta uniformă.
Deci, cine o ia pe Donatella, e obligat să ia tot "pachetul".
Înțelesesem că îl pierdusem și nu am mai incercat să-l revedem.
Preferam să ne amintim de el cât timp era 'în viață'.
În felul ăsta ne sosiră doar vești indirecte trecute prin trei sau patru persoane
disparate și întâmplătoare. Și tot mai tragice.
Dar unde mergi?
Vino aici! Vino aici!
Vino aici!
Și iată că într-o seară ploioasă
oița rătăcită se întoarse la turmă.
Bună seara tuturor.
Nu ne-am văzut demult, nu-i așa?
- Ce mai faceți? - Noi bine.
Ce mai vreme!
Sunt tot murat și înghețat.
- Ai vrea ceva de băut, Melandri? - Nu, mi-e bine așa.
- Atunci o mică partidă. - Da!
Oricum abia am început. Hai să jucăm în patru.
- Tu și Mascetti contra mea și a lui Perozz. - Bine. Așa te încălzești puțin.
Hai, ia tacul obișnuit și bate sacâzul.
Ține bila. Fii atent, da?
Deci, băieți, ce mai e nou?
Și tu ce mai faci?
- Bine. - Bravo!
Și familia, doamna fetițele? Și 'cățelușul'?
- Foarte bine. - Un rahat" foarte bine"!
Dacă începi așa..
Îmi tremură mâna.
Băieți, să dăm jos masca.
Eu nu mai rezist.
Omor fiara aia scârboasă!
- Câinele? - Care câine? Pe el, pe soț.
La dracu cu el și șervețelele de sub sticlă. (Sottocoppe)
- SSottocoppe? - Da, cele pe care el le are și eu nu..
Tot așa. Mereu vine, mănâncă, doarme acasă la mine.
Și critică și judecă. Face comparații.
Mereu sunt acuzat, mi se face proces, sunt înveninat.
Noaptea trecută mi-a futut și servitoarea!
- Chiar așa! - Da!
- Ca să vezi ce tip ai întâlnit. - Dar cine și-ar fi închipuit!
Pentru că e de neimaginat. E un diavol!
Băieți, dați-mi o mână de ajutor.
Mâine seară se întoarce. Veniți și voi la cină.
Eu singur nu reușesc, da.. noi toți patru, ca în vremurile bune...
o poantă unul, o ironie celălalt.
Câți am distrus, băieți.. Împreună îl facem chiftele!
Bella figlia dell'amore, schiavo son dei vezzi tuoi le mie pene, le mie pene consolar.
- Bravo, tăticule! - Bine! Ai un timbru plăcut Rambaldo!
E gata! E gata! Poftiți la masă!
- Vă rog... - Bine!
- La stânga mea. - Mulțumesc.
- Dvs aici. - Mulțumesc, doamnă.
- Vă rog. - Sunteți foarte amabilă. - Ăsta e locul meu.
Dar ce așteptăm? Nu era gata?
O clipă, haina! Era timpul!
În sfârșit!
Dar servitoarea nu e? Am angajat una cu jumătate de normă.
Asta doarme acasă la ea.
- Vin? - Da, mulțumesc.
- Atenție că picură! - Prea târziu!
- De ce nu pui apărătoare de sticlă?! - Da, ai dreptate!
Când pui paharul..
- Sunt practice, se pun sub pahar. - Doamne ferește!
În casa asta nu se poate vorbi de șervețele.
Nu-i așa, dle arhitect?
Chirurgule, taie-ți budincă, pănă nu se răceste.
Deci asta zici că ar fi o budincă?
Da, domnule!
Arhitectul are dreptate. Budincă e budincă ("Deformat").
Mai 'deformată' de așa... Parcă e un avorton.
Dragă prietene, în casa asta nu ne uităm la formă ci la conținut.
Să nu vorbim de conținut, bine?
Am slăbit două kile și jumătate.
- A cui? - A fetițelor.
Cănd am sosit am mers în baie și le-am cântărit.
Și tu, Donatella, ești.. ofilită.
- Cum ofilită? - Pari mai în vârstă cu cinci ani!
Dar cum.. Nu ieși la aer, nu faci sport..
- Nu călărești? - Călărește! Spune-i!
Tot la două săptămâni.
- E ca și cum n-ai călări deloc. - E de fapt mai rău.
- Sigur n-ai nici timp "să o duci la manej". - Călărește-o mai mult, Rambaldo!
Și fetițele sunt șterse, palide. Nu le duceți la schi?
Ce spuneți și dvs! Schi, cai, mare Sottocoppe di peltro!
Dar cine și le mai amintește?
Aici și o pereche de pantofi ca să meargă la școală devine o problemă.
Mereu ma stradui dar nu ajunge niciodată! NICIODATĂ!
- Dar iubito"Cippa Lippa!" - Tu, tu!
Eu ce?
Eu fac imposibilul! De ce mă acuzi?
Că nu mai ești personajul extraordinar care erai la telefon.
- Și normal! La telefon eram.. - Gura!
Și că te-ai întins mai mult decât ți-era pătura!
Termină!
- Ce-i cu scenele astea la masă? - Mergi și spală-te pe față!
Și întoarce-te doar când te-ai calmat. Înainte marș!
Și tu? Cum îi permiți să te trateze așa?
- În fața tuturor! - Cippa Lippa...
- În fata fetițelor - Cippa Lippa!
A propos de fetițe.
Ce faceți voi încă treze la ora asta?
Imediat la culcare. Unu, doi, unu doi, marș!
- Da, tăticule! - Pa, tăticule!
Noapte bună, tăticule.
Dar ce familie e asta? Ce fel de cap de familie ești?
Are dreptate.
"Tăticule" Îți sparg capul, "tăticule"!
Pune-l jos!
- Lăsați-mă! - Oprește-te!
- Cuțitul! - Nu taie, e pentru pește.
- Este și pește (la masă)? - Congelat.
Escrocule! Mi-ai băgat pe gât o nebună isterică, o megalomană.
Ai cunoscut-o la psihiatru! Ce credeai că e?
Și ce vrei de la mine?
Lăsați-mă odată!
- S-a terminat. Acum descarcă-te. - Haide! Nu fă așa, "Cippa Lippa".
- Dați-i niște apă. - Nu! Whisky!
Ingrată...
Chiar nerecunoscătoare.
Ce puteam să mai fac?
M-am apucat din nou să lucrez pe cont propriu.
- Am făcut cinci cavouri! - Ca să vezi!
- Și am sacrificat totul.. - Haide..
Nu te mai gândi.
- Vrei să iei o gură de aer? - Nu.
Vrei să te conducem să faci pipi?
- Nu. - Nu!
Ce s-ar putea face să te relaxezi? A, știu...
Să mergem la gară.
- Da. Așa. O idee bună. - De asta e nevoie.
Ce să faceți la gară?
- Nu-i treaba ta. - Ajută-ne să-l convingem pe Melandri.
Ce mare lucru să-l convingi? Melandri, ascultă părerea unui medic de clinică.
Diagnosticul: O femeie ca asta tu nu o stăpânești.
- Tratamentul: scapi de ea. - Dar cum să fac?
- Pleci. Tiptil-tiptil. - Sigur.
- Ai un pardesiu? - E sus în cameră.
- Lasă-l acolo. Să mergem. - Încetișor.
Șhh!
Da, da!
- Dar cum să dau cu ochii de ea? - Ce-ți pasă?
- Ce îi spun? - Nimic.
Doar pleci și nu mai apari.
Și ei ce-o să facă?
Frumoasă cum e un alt fraier o găsește imediat.
- Serios? - Nu ne fă să pierdem vremea.
Dar eu..
- Dar eu o iubesc! - Șhh!
- Taci, te aude. - Astea sunt maruntisuri. - Apoi îți trece.
Și eu am suferit ca un câine, timp de aproape trei sferturi de oră.
- Haide, du-te. - Mergeți încet pe scări!
Să mergem.
Călătorie plăcută, domnule!
- Ajutor! - Morții mă-tii!
Terminați! Ăla e al meu!
Dar esti nebun!
Tată!
Iar pleci? Mereu dau de el..
Băieți, la linia trei pleacă personalul spre Empoli.
- La linia trei! - Veniți, profesore.
Dar cine a avut ideea asta, cine a inventat-o?
Băieți, ce bine ne simțim între noi, bărbații!
De ce nu ne-am născut toți homălăi?
Așa.
Soră, vezi dacă este o mașină albastră, acolo jos.
Da.
- Duceți-l înapoi pe coridor. Totul se amână. - De ce, profesore?
Pentru că am un caz mult mai urgent Asta poate să aștepte.
- Merg eu să-l chem. - Da, altfel nu se știe când se mișca ăla.
Soră, profesorul Sassaroli, să coboare imediat. Fiecare minut e prețios.
Mă scuzați, care dintre cele trei telefoane este tarapia tapioco...
care anunță "la supercazzola"? Dintre cele trei.
Nu m-ați înțeles.
Vroiam să spun, dintre cele trei telefoane care e cel cu prefix?
- Acela! - Mulțumesc!
Soră? Cu tarapia tapioco ca și cum ar fi antani targa
și pentru doi cu "lo scappellamento" la stânga.
Nu poti? Asta e.
- Alo? Titti? Dar unde pula mea erai? - Ajunge! Nu mai e timp, haide!
Lasă-mă să dau telefonul ăsta!
Ce telefon? E o țigăneala (escapadă) sau nu?
Chiar acum când am prins-o! Lasă-mă să vorbesc.
Ce să vorbești, e târziu. Se face târziu!
"Distrugerea" satelor e una din multele idei ale lui Necchi
care în acest tip de invenții e mai talentat decât Guglielmo Marconi.
Asta e chiar bun de distrus. Ai chestiile?
Mereu. Haideți, băieți, ajutați-mă.
Dă-mi mie trepiedul. Imediat, dle inginer!
Trebuie să treacă pe aici.
- Pot să iau instrumentele? - Da, dle tehnician. Repede.
Gata, dle inginer.
Goniometrul, teodolitul. De aici încolo, totul se demolează. Haideți.
- În sud, șosea suspendată. - Harta.
Obiectivul: Pe partea asta două dealuri de nivelat.
Calculul nivelului de notat pe hartă.
Decametro scappellamento a destra. Țineți!
- E gata nivelul. - Luăm măsură cu teodolitul.
- Mai repede cu "stage". - Merg imediat dle inginer.
- Am măsurat. - Dă-mi-l înapoi.
- Am pus stage. - Numărul?
Opt metri și zece - 117. 117!
- Pot să încep? - Da, notează casele de demolat.
- Bine. - Dar ce fac?
- 114. - 114!
Zac, e zac! Aici totul jos!
Nu cu buldozer sau dinamită. Tritol!
- Plecați, vă rog, lăsați-ne să lucrăm. - Eliberați locul!
Liniștiți-vă. Zac, zac, Zac.
Vă rog!
Destul așa!
Și biserica e "aranjată". Îmi pare rău consiliere, ordin din partea prefecturii!
Permiteti-mi!
Trebuie să ne gândim la viitorii oameni fără case.
Corturi, hrană, antibiotice, niște pături și mai ales multe umbrele.
- Să mergem. - Misiune îndeplinită. Plecăm.
Dar de ce, trebuie mereu să stau eu în mijloc?
Uite, uite! Uite preotul, uite!
Dar ce se întâmplă?
Dar cum, nu știți, părinte? Pe aici va trece autostrada florilor.
Asta e direcția.
Și acolo va fi un mare ramificație spre est. Ordin de la prefectura.
Sfântă fecioară!
Repede, sunați clopotele, credincioșilor! Repede!
- Aia, aia, uite la aia! - Care?
Cea care se apleacă. Sf Fecioară, ce faină e!
Băieți, eu privesc dar fiți atenți că suntem nesimțiți, da?
Privim femeia nu ca pe un obiect ci ca la zoo.
Mai ales "bărzuța" aia cu coada de cal.
- Unde? - Cea de la stânga.
"Cur înalt, faci un salt".
- Deci, băieți, mergem să mâncăm? - Bine. Da.
La "Polonicul"sau rezistați până la "Biagio din Pistoia".
Eu rezist până la Pistoia Nu, eu merg la Ramaiolo.
- Un moment, băieți. - Ce e?
A, da. Unu, doi, trei!
Ce faceți?
Nimic... tragem la sorți să vedem cine plătește pentru tine la restaurant.
- Cat ai tras, Necchi? - Am nimerit trei.
Patru, opt, nouă, zece, unsprezece.
Să îmi plătească? Dar eu sunt invitat.
Măcar de l-ar avea în spate. Lucrul ăla mare...
- Bine, invitatul tuturor. Colectă? - Bine. Da.
Să spunem subscriere, dacă ți se pare că sună mai bine.
Nu vreau mila nimănui, ați înțeles?
Până la 21 de ani eram îmbrăcat și dezbrăcat de un majordom.
Contele Lello Masceti și a făcut un voiaj de nuntă de trei ani și jumătate
cu soția și un urs de doi metri de lesă.
Acum 18 ani, contele Lello Mascetti ar fi invitat...
nu doar o adunătură de căcăcioși ca și voi
dar și toate muncitoarele care se află aici jos.
Și dacă patronul fabricii n-ar fi vrut aș fi cumpărat și fabrica.
E clar? Și acum vreți să faceți colectă. Tâmpitule.
De la voi nu accept nici o coajă de brânză..
Vă aștept în mașină. Poftă bună..
Cum s-a înfuriat, băieți.
Bine, să mergem. Să mergem.
După pastele cu sos de rață...
...aș mânca niște frigărui de ficăței în stil arezzo.
Da, dar cu fenicul!
Eu în schimb, dacă au ciuperci le-aș vrea la grătar, simple simple.
Am văzut că au primit un coș uite așa de mare.
Atunci eu încep cu ciuperci "ovoli" și tartufe.
Nu sunt minciuni. Mascetti și-a devorat două averi:
Pe-a lui si pe-a sotiei. Nu i-a mai rămas decât mândria.
E greu să-l ajuți. Acceptă doar câteva monezi și ospitalitatea.
Pentru că ospitalitatea între domni e o regulă.
De fapt el o interpretează în sensul cel mai larg,
ca și acum doi ani, când rămase fară casă și acoperiș.
- Dle Masceti, pot să intru? - Da.
Bună dimineața Aveți un aviz telefonic. Trebuie să sunați.. urgent.
Prăjiturică și cafea cu lapte!
- Un aviz telefonic pentru mine? Cine o fi? - Postul public din Avignana.
"Țărăncuțele"!
Da. Dar ce s-o fi întâmplat? Vă fur un "telefonaș".
Ceștile trebuie să fie două, dar nu vă faceți griji, o aduc eu.
- Da. Știi ce a făcut noaptea prietenul tău? - Nu.
- Și-a adus o curvă în casa noaptea! - O, curvă! Și cum o plătește?
Unde e baia?
- Cum? - Baia.
A, baia. Vă explic eu imediat, e puțin cam complicat.
În capătul coridorului, în capătul coridorului!
- Tu cum o chemi pe aia? - Se numește Titti.
E fiica unui colonel în pensie. Colonelul Ambrozie.
De șase luni e amanta oficială a lui Masceti.
Nu poate să facă dragoste în casa lui taică-său, colonelul?
Dar aici poate, asta e?
Drept ce îmi luați casă, drept hotel cu ora?
Într-o jumătate de oră afară, clar?
Postul public din Avignana?
Sunt contele Mascetti. Trebuie să fie pe acolo si soția mea. Mi-o dați vă rog?
Le numea "țărăncuțele" pe soția și pe fiica sa
pentru că în mai le trimise în satul natal al soției
și încă nu găsise bani să le aducă de acolo.
A nins, Lello, aproape jumate de metru.
Cum? Mă faci să-mi vină infarctul pentru ca să-mi spui că a nins?
E bine dacă a nins. Așa că vă distrați, tu și fata.
- Da, da. - Faceți un om de zăpadă cu pipa.
- Și cu pantofii și restul ce să facem? - Ce legătură au acum pantofii?
Are doar tenișii de astă vară.
De-ar fi doar pantofii, dar e totul, Lello!
Și bietul Batacci, cât ne poate ține pe gratis?
Pentru două luni, ce mare lucru? Din iulie n-a vazut un ban.
Batacchi asta! O cameră și bucătărie comună!
Dar cine folosește mai mult bucătăria! Lello, nici fetița nu mai rezistă.
Bine, bine, acum sosesc eu, nu-ți fă griji că aranjez totul .Nu-ți fă griji.
Bine, Lello, dar când vii?
Dă-mi timp să mă organizez să vedem, o clipă... cum merg lucrurile, nu?
Bine.
Oricum, te sun. Scuză-mă.
Ai grijă, rezistă. Ai înțeles?
Și spune-i și fetei... spune-i că tata a zis să reziste.
- Da, e cuminte, biata de ea. Stai liniștit. - Ne auzim mai încolo.
- Dar ce s-a întâmplat? - A fost prietenul tău, zice că soția..
Așa deci? Acum îi aranjez eu.
Îți mulțumesc pentru delicioasa ospitalitate.
- Dar tu ce faci? - Îmi fac bagajul.
Dar atunci n-ai înțeles nimic. Asta e mereu casa ta.
Chiar așa?
Casa mea.. În casa mea pot să aduc pe cine vreau și îmi place. Aici nu pot.
Atunci nu mai e casa mea.
Mascetti, nu mai fă pe prostul, că mă supăr eu.
- Dacă ar fi după mine... - Dă-mi valiza.
...dar e Carmen. Carmen are o mentalitate... cam învechită.
Învechită? De vânzătoare. Și tu, draa Necci... Sunteți doi vânzători de tutun.
Oricum, ca și cum n-aș fi spus-o. Prieteni ca și înainte .Dar fiecare la casa lui.
Vroia să spună "la casa mea", bineînțeles.
Tata!
E o femeie dezbrăcată în patul meu. Pot să știu cine e?
Sigur, e Mascetti.
Pe Mascetti îl cunosc, e bărbat Poți să-mi explici, te rog?
Nu erai acasă, și nu avea unde să meargă, asa ca mi s-a părut normal.
Da, ție totul ți se pare normal, tată.
În orice caz eu merg la hotel.
Când ți se va părea normal să-mi eliberezi camera, anunță-mă.
- Noapte bună. - Ciao.
Dacă în trei minute nu-mi spui ce ai făcut, arunc pe tine vitriol!
Nu dramatiza ca un băiat de 15-18 ani! Ești singurul bărbat din viața mea, bine?
Titti, eu suport multe, dar nu să fiu luat de fraier!
Dar cine te ia de fraier ("te prind de cur")? Am ceva mai bun de făcut.
Și nu citi reviste în timp e ce eu mă enervez!
Te-am sunat de șapte ori! Unde ai fost toată după masă! Curvă!
"Am călărit!"
- Pe cine? Curvo! - Treziți tot blocul!
Scuză-mă, dar dacă asta nu-mi spune ce a făcut între 4 și 8...
...o fac bucăți, ai înțeles? Unde ai fost?
- La școală. - Dar ai spus că ai fost să călărești!
Am fost sa calaresc.
Și ce? Am fost întâi la școală și apoi să călăresc.
- Caii dorm la șapte seara. - Scuze.
O fi fost întâi la călărit și apoi la școală.
Oricum n-am fost nici la școală nici la călărit.
Așa deci? Atunci îți dau un picior în cur de nu te vezi!
Homălau împuțit!
- La naiba cu tine, când.. - Ține asta, tâmpitule!
Ești nebună, na!
- Imbecilule! - Nu pipele lui Luciano!
- Ține atât la ele! - Homălau împuțit.
- O sa te omor! - Și asta!
- Nu arhiva lui Luciano! - Te iert! Te iert!
Te iert!
Merg, vin, ies și intru. Fac ce am chef, ai înțeles?
- Și văd pe cine am chef. - Din nou.
Atunci de ce mi-ai jurat că sunt bărbatul vieții tale?
Pentru că e adevărat, fraierule.
Nu începe să mă jignești Dacă nu eu.. Dacă nu..
- Dacă nu ce? - Dacă nu o sa...
- Vino aici! - Lasă-mă!
Alo, Melandri? Ai un pat pentru Mascetti?
Cam peste un sfert de oră. Da.
Pentru că peste un minut îi dau afară pe amândoi.
Scuze, domnișoara care a intrat înainte ce cameră are?
- Numărul 18. - Mulțumesc.
- Mă scuzați, spuneți.. - Ce?
"Antani, come se fosse antani, anche per îl direttore, la supercazzola con scappellamento".
- Poftim? - La dreapta. Pentru doi.
Ah...
Ce vrei? Cretinule!
Nu ți-am jurat că ești singurul bărbat din viața mea? Și atunci ce vrei?
Eram pregătit să mă trădeze cu un bărbat,
dar nu cu o blondină!
- Dar cum arată? Frumoasă? - Frumoasă!
Mai frumoasă decât Titti.
Păi, da, pentru că lasă aia și le alege frumoase.
Dar vă spun adevărul.
Când am văzut amestecătură aia de țâțe, de cururi
de coapse, vă spun, când am văzut scena asta,
m-a apucat greața.
Însăși emblema depravării, al viciului, un lucru..
Pe bune.
M-a cuprins scârba.
- Nu sunteți de acord? - Da, sigur..
Dar care e azi limita dintre viciu și normalitate?
Totul e atât de relativ. Dar un lucru e sigur, m-aș fi aruncat între ele.
- Și eu. - Și tu, Melandri?
Să spun sincer, Mascetti, luând în considerare că nu sunt ocazii prea dese..
e o mândrie să impui contemporan virilitatea masculină..
Eu aș fi încercat.
- Deci se pare că eu sunt tâmpitul. - Mai mult sau mai putin.
Poate, dacă tragi o fugă mai sunt încă acolo.
Nu, gata! Ajunge. S-a terminat.
Nu mai vorbim de asta.
Închiriez imediat o casă chiar de-ar fi să jefuiesc o bancă.
Amaratele alea de țărăncuțe nu trebuie să mai sufere de frig și de foame, ați înțeles?
Și dacă mă mai vedeți cu Titti,
- ...vă dau voie să mă scuipați în față. - Așa va fi.
- Unde e ziarul? Mulțumesc. - Arată-mi rubrica "De închiriat".
O casă pentru Mascetti.
Chiar si o vagauna era prea scumpa pentru el.
Și noi cum puteam să îl ajutăm cu caracterul lui?
Trebuia s-o facem pe ascuns.
Era un demisol care îi plăcea mult,
dar și acela nu și-l putea permite.
Și noi ne puserăm de acord cu proprietarul
să-i plătim pe ascuns aproape două treimi din chirie.
De mobilare s-a ocupat el.
Zona camerei de zi.
Cu bunăvoință este loc și pentru un musafir.
Zona dormitor.
Unu, doi, trei.
E și un scaun de pânză.
O masa...
și dulapul. Frumos, amplu, comod.
Aici e dulapul încastrat în perete
cu cârlige, în caz că avem ceva de agățat.
Bucătărioara.
Cu "mașina de spălat" manuală.
Și, în fine, dați-mi voie...
...dați-mi voie...
...baia.
Wc ul e separat. Afară, în curte.
Funcțional. Mobilarea convențională nu mai e la modă.
E în stil modern. Parcă nu e nimic, dar e tot.
Parcă e tot, însă nu e nimic.
Avem si încălzire!
E conducta de la veceurile clădirii.
- Hai ca le-o fi foame! La masă! - Vin!
- Ne e foame și nouă! - Chifteluțe!
- Vin sfânt! - Salată sovietică (rusa)
și ca desert, pentru a încheia, castane de pădure.
Din acelea nu! Am mâncat doar castane acolo unde am fost.
Înțeleg. Galantina (aspic).
- Pui! - "Sfintele" mele.
Cat e ceasul?
Șapte? Deja?
- Ora trei. - Atunci de ce te-ai trezit?
Iar s-a întâmplat ceva? O, Doamne.
- Dar ce s-a întâmplat? - Mai târziu, mai târziu.
Ce o fi?
Ciao!
Spuneți!
Bună seara.
Aș vrea un tub de comprimate din cefal.
Am înțeles.
- Contra cefaleei? - Nu, chiar din cefal (peste).
- Dar ce sunt? La ce se folosesc? - Nu le aveți?
Atunci mă scuzați, trebuie să dau un telefon medicului.
Tu ești, Titti?
Vino!
- Chiar sunt unicul bărbat din viața ta? - Da, e adevărat.
- Jură-mi. - Îți jur.
- Dar îți pac fetele? - Ce pot să fac?
Deci toți bărbații îți provoacă scârbă.
Toți!
- În afară de mine. Mai jura odata. - Îți jur din nou.
Dar tu mă iubești chiar dacă sunt bărbat?
- Da. - E adevărat?
Dacă n-ai fi fost tu, nu m-aș fi culcat niciodată cu un bărbat.
O, Titti a mea!
Iubirea mea! Înnebunesc, Titti.
- Ticălosule! - O, Doamne Tata!
Da ce face, trage cu pușca?
- Domnul Lello Mascetti locuiește aici? - Da.
- Trebuie să-i vorbesc. - Nu e acasă.
- Dumneavoastră sunteți soția? - Da.
Îmi permiteți? Colonelul Ambrosio. Pot să intru?
- E ceva legat de soțul dvs. - O, Doamne.
Alice!
Alice, dar ce se întâmplă?
Dar e gazul!
E gazul.
Lasă-mă.
- Dar ai înnebunit? - Așa murim cu toții!
Lasă-mă!
Să-ți fie rușine! Cu o minoră!
- Vrei să ne omori pe toți? - Mamă! - Vreau să mor!
Lasă-mă! Dar ce faceți?
- Vreau să mor - Mamă!
Ajutor!
Tu ești?
Ascultă.
Ai un costum albastru să-mi împrumuți?
Dar ce e? Ce-ai pățit?
Nimic, nimic. O noapte infernală. Trăiesc printr-un miracol.
Ai un costum albastru să-mi împrumuți?
Eu nu, dar Luciano ar trebui să aibă unul. Vino să-l probezi.
Și o cravată frumoasă. Sobră.
Pantofi, tot tacâmul.
- Ce, mergi la o înmormântare? - Nu, cu mult mai rău.
Dar nu-ți fă griji.
Rezolv repede.
- Într-o oră ți-o restitui. - Bine.
Ma ajutati va rog?
Nu-i nimic, mă descurc singur.
Va ordonasem să mă scuipați în față dacă aș mai fi văzut-o vreodată pe Titti.
Nu ați făcut-o.
- Nu. - Bine.
Atunci o s-o fac singur.
Oglinda lui Luciano.
Dar unde mergi, să te însori?
- Te însoțesc. - Se înțelege.
Trebuie să-ți vorbesc.
Și vorbi aproape o oră cu vocea hotărâtă,
vocea unui bărbat care-si vede datoria și e hotărât să o îndeplinească.
Și eu deja sunt cu mult prea vinovat față de acea amărâtă.
Atâta ar mai lipsi să mai repete gestul acela...
Nici nu vreau să mă gândesc la asta, căci nu aș putea suporta.
Aș fi în stare să mă omor și pe mine.
Pentru că, vezi, tu ești tânără, ai dreptul să fii inconștienta, dar eu nu.
Eu nu! Înțelegi?
Da, știu te distrug. Nu pot să pretind să îți ipotechez viitorul.
Nu mi-aș putea-o ierta niciodată.
Și tu ai putea spune că toate lucrurile astea le știam încă de la început...
și că poate... asta e doar un pretext
ca să mă eliberez de tine...
după ce am aflat..
... de acel mic defect al tău.
Defect până la ce punct, nu știu.
Nu. Adevărul e altul.
Trebuie să privim realitatea în față.
A fost un vis, un vis foarte frumos și gata.
Tu ai 18 ani, eu 52.
Nu e din cauza celor 34 de ani de diferență:
iubirea noastră nu poate avea nici un viitor.
Curaj, Titti...
Hai să tăiem răul din rădăcină. Și nu ne mai gândim la asta.
E singurul lucru de făcut.
Adio, Titti.
Adio, bărbat de căcat. Ne vedem mâine în locul obișnuit!
Nu, la și jumătate La 12 am o executare silită.
Bine.
- Dar unde mergem? - În vila asta faină.
Bine bine, dar a cui e?
Habar n-am. Intrăm și vedem.
Dar se dă o petrecere. Cum să intrăm?
Dar astea sunt probleme de "țigani"?
- Într-un fel sau altul se intră. - Să intrăm. M-a apucat foamea.
Și pe mine mă scăpă căcarea. Să ne grăbim.
Strânge-ți curul.
Bună!
- Mă scuzați. - Da?
- Proprietarii care sunt? - Domnii aceia din spate...
- Lângă șemineu. - Mulțumesc.
- Relaxați. - Să mergem.
Mergi înainte.
Frumoasă "șoricica"!
Bună seara. Iată-ne aici!
Bună seara.
Mulțumesc că ați venit.
- Rosella, pot să îți prezint. - Să mă prezinti... ?
Rosella, ce mai faci?
- Melandri. - Esti în mare formă.
- Încântat. - Pot să ți-l prezint...
Pot să ți-l prezint pe arhitectul Melandri?
Foarte încântat, doamnă.
- Dl Perozzi, ziarist. - Omagiile mele, doamnă.
- Contele Mascetti. - Doamnă, supercazzola.
Și comandantul Necchi.
Încântat.
Eram la NATO și ne temeam că n-o să putem veni.
Dar din fericire ne-am eliberat și iată-ne aici.
Bineînțeles, bine ați făcut. Vreți să beți ceva?
- Mulțumesc. - Te ocupi tu, Mario?
Nu, nici gând, ne descurcăm noi, da?
- Ca si alte dăti. - Scuză-mă dragă.
Dați-mi voie.
- Ce bunătăți sunt? - Dar tu îi cunoști? Cine sunt?
Nu am nici cea mai mică idee. Cine or fi?
La naiba!
Ce genial?
Fantezie, intuiție, hotărâre și viteza de execuție.
Copilaș frumos, vino.
Așa .Așteaptă, da?
Vino cu mine, vino.
Bravo, așa.
- Unde e paharul meu? - Deasupra.
Doamna Doamnă! Veniți repede! Veniți.
Puccetto, copilul. Veniți să vedeți ce-a făcut Pucetto!
O, Doamne! Mario, fugi!
Dar ce se întâmplă?
Priviți!
Mario, privește!
- Dar e monstruos! - Bietul Pucetto Și încă mai face!
- Fugi, Mario. Cheamă medicul. - Da, da.
Nu vă puteți imagina cât de prețios poate fi un astfel de prieten
așa cum e Necchi, mai ales în momentele dificile.
"Annabela, modelul cald"
La cinema Modern rulează "Aceste coapse serioase"cu Maronelli.
- Și la Mazzini? - La Mazzini..
"Călugărita vrăjitoare, mai întâi te convertește apoi îți face o..."
La dracu!
Ne aflăm într-una din perioadele astea de depresie existențiale și
tocmai Necchi a fost cel care ne-a redat încrederea printr-o descoperire.
Un bătrân pensionat și urâcios cu oci lacomi, avizi și bănuitori
care a început să-i frecventeze barul.
- Cu cât ai deschis? - Cu 100 de lire.
Deci, mergi mai departe?
Fiți atenți câte halește.
Și sunt cinci.
Și acum, fiți atenți.
Câte?
- Una. - Așa deci.
- Dă-l afară in șuturi. - Nu, prea mult deranj.
Deci? Cine urmează?
Cum, cine? Am spus 100 de lire.
- 100 de lire. - Cine a văzut?
- Câte câți ai luat? - Trei cărți. 100 de lire.
- Trebuie să mă gândesc. Jocul e joc! - Si tu il strici pe tot!
Ai spus 100.000?
- Am spus 100.000, da. - Nu ajung. 300.000!
- Așa zi 1 milion. - Ma bag.
"farfurie bogată mă bag și eu" 1 milion plus patru fac cinci.
- Văd. - Nu. Fără mine.
Nu vreau să mă bag trei șapte.
Îmi datorai 10 milioane. Îmi mai datorezi doar cinci.
Cinci și cu unu șase. Îți fac un cec.
Ghinion, băieți. Polițai în civil.
Ăla care se preface că privește vederile.
- Și cel care se preface că își ia cafea. - Rapid! Rapid!
- O întindem prin ușa din spate. - Ar putea fi supravegheată.
- Merg eu să văd. Nu vă mișcați. - Mă scuzați. Stați liniștiți.
Și dvs! Nu vă întoarceți, nu priviți.
E o mașină a poliției Ce facem cu astea?
- Ce faci, lași cutia pe masă? - Uite, ce mama naibii!
Stai liniștit.
Acum ieșiți...
...ca și cum ați fi un client obișnuit și mergeți să ne așteptați în parc.
Și nu vă mișcați de acolo până nu sosim, ați înțeles?
- Rapid! - Dar ce e?
E zahăr! Ce vreți să fie? Vă spun eu. Fugiți, picioarelor, fugiți!
- Cu atenție. - Dar relaxat.
Da.
Fluierați!
Bine.
Ce dobitoc!
Ce tare!
- Mergem? - Să mergem!
Curiozitatea ucise pisica Dă-le încoace.
Mi se pare că aș avea măcar dreptul să știu..
- Scoateți-le afară. - Știți deja prea multe.
- Vreți un sfat ?"Dispăreți din circulație" - De ce ar trebui să dispar? Pot să știu..
Dispăreți, schimbați barul, nu va mai arătați pe aici.
Cărați-vă! Dispăreți! Vă arunc în Arno, știți?
- Băieți, un bătrân ca ăla nu mai găsim. - Chiar așa.
Așa că, pentru noi, după două seri fuse ca și o muzică celestă
când auzirăm..
Deci, zahăr, nu?
Ușa.
Dvs? Ce vreți?
- Nimic. - Atunci de ce v-ați întors?
Ca să ne șantajați!
Cum să vă șantajez!
Nu, m-am gândit doar că...
dacă e ceva de câștigat și pentru mine..
Cum?
Nu știu, eventual făcând ceea ce am făcut seară trecută..
Da, pentru că sunt fără cazier, sunt pensionar al poștei. Da!
Nu aș fi bănuit.
Și nu mi-e frică de nimic Și de nimeni.
Asta trebuie să fie adevărat.
Are privirea de bandit. Chiar așa!
Priviți, perfidul.
Întrunire.
Nu pot să-mi iau o asemenea responsabilitate.
Vă ducem la "boss".
La cine?
La "boss". La șefu".
Doar el poate lua asemenea decizii.
- Sună-l tu, întreabă-l dacă putem merge. - Fișa.
Cere-i-o roșcatei.
O clipă.
Vezi că s-a schimbat parola.
Da? Și care e?
Acum e "groapa se sare fără avânt
și doamna se plimba cu geanta"
Ai înțeles? Bine.
... cu geanta.
Dați-i jos gluga!
Dar cine e boss-ul, un doctor?
Liniște! Taci!
E un profesor de faimă internațională, dacă nu vă deranjează.
El e șeful doar în zona asta. Nu se știe cine e deasupra lui.
Organizația e o piramidă.
A cărui vârf nu-l cunoaște nimeni.
- Cum te numești? - Righi Niccolò.
Porecla?
Niciuna. Righi Niccolò.
- Cel puțin ai o memorie bună? - Asta da.
Cum umblă doamna?
Cu geanta.
- Și cum se sare groapa? - Fără avânt.
Să-l încercăm.
- Gluga! - Repede! Jos!
- Liniște! - Nu vă mișcați!
Taci, imbecilule!
Da, dar m-am lovit din nou la nas.
- Nu răspunde. - Iată florăria.
- Cine merge? - Bine, eu.
- Și dta vino cu mine. - Bine.
- Se spune "OK". Începeți să învățați. - Sigur. OK.
Noi vă așteptăm aici cu motorul pornit.
- Hai, mișca! Mergi lângă mine. - OK!
Ce trebuie să fac?
Nu pune întrebări Stai de șase. Eu o să intru în magazin.
Stai.
Un moment.
Care era parola? Fir-ar să fie, nu mi-o mai amintesc.
- Deci doamna ține deschisă geanta. - Nu, nu.
Doamna se plimbă cu geanta.
Mai bine mi-o scriu, așa nu mă mai gândesc.
- Dictează! - Dar ai înnebunit complet?
Ce faci, îți scrii parola?
- Dar ce-l pune să facă? - Data viitoare merg eu!
Nu, tragem la sorți.
Așa o să stau mai liniștit Și dacă te prind, ce faci?
Prima regulă: dacă vine poliția, înghiți imediat biletul. S-a ințeles?
Hai stai de șase și nu răspunde.
Dar asta nu e 171 bis!
- Nu, e 126. - Fii atent, la naiba!
Eu? Dar cum te pot ține pe tine în bandă!
La sfârșitul acelei prime zile
dedicată contactării rețelei,
furnizorilor și distribuitorilor, trecurăm să încasăm prada.
Ni-i pregăti domnul Pettinelli
vechiul nostru furnizor de tâmpenii din mucava, pulberi colorate,
obiecte diverse cu care te poți distra.
- Bună seara. - Salut. Sunt gata?
Da.
- Salut! - Salut!
Poliția, poliția! E o mașină a poliției!
Trage pe dreapta cu farurile stinse.
Și parola trebuie s-o faci să dispară!
Bravo, Righi!
- Înghite! - Bine.
Dar de ce eu? El a scris-o!
Eu am deja guma de mestecat în gură. Și eu să mănânc resturile voastre?
Pentru tine.
Pentru mine.
Pentru tine.
Pentru mine.
Ultimul "milionaș".
Pentru mine...
...pentru că sunt șeful. Bine?
- Vrei o cafeluță, Righi? - Nu!
Atunci băieți, ședința s-a terminat.
Bella figlia dell'amore. Plon plon plon.
E bine, două zeci de mii de căciulă?
Măcar ați putea să-mi spuneți cum m-am descurcat.
A propos.. cum s-a descurcat "bobocul"?
Pentru prima dată n-a mers rău.
Cum adică "n-a mers rău"? Chiar tu vorbești!
Ai ceva de spus împotriva "Labei de vulpe"?
A, îl chemați "Labă de vulpe"?
Da, de ce?
Righi, de ce ești supărat pe mine? Eu țin foarte mult la tine.
Nu mă lași să vorbesc.
Dacă ai ceva să spui, dă-i drumul.
Ce a făcut?
Nimic, nimic. Nu contează.
Prietene,
în meseria asta câștigul e ușor
dar să te comporți bine e greu și cine greșește plătește.
Deci, îl ținem sau îl eliminăm.
Mai bine in viata. Un pistol in plus e mai bun, mai ales ca s-au intors Marseillezii.
Nu, Titti, nu pot nici în seara asta.
Nu. Cum, de ce? Pentru că sunt ocupat, nu?
Da, trebuie să plec în provincie.
Nu știu. Nu știu până la ce oră.
Titti, când un bărbat e ocupat, e ocupat, nu?
Oh, Titti! Eh! Titti!
- Hai, Labă de vulpe. - Da, șefu.
Aruncă-l în râu.
Nu, nu ăla!
- .. impermeabilul ăla, Labă. - Știu..
dar toate sunt la fel. Unul alb, unul negru.
Așa, Labă de vulpe.
Dar unde mergi?
- Merg să mă piș! - În misiune nu se pișă nimeni!
E acolo prada?
Misiune îndeplinită 85 de milioane.
- Poți merge, Righi! - Foarte bine.
I-am păcălit și pe marsigliezi.
- Fugi, marsigliezii! - Chiar acum!
Repede, nu e timp de pierdut.
Jos, stai jos dar ce faci, ești ud tot!
Porcul ăsta s-a pișat pe el!
E vina voastră, nu m-ați lăsat..
Prostii, asta e o scuză. Stai jos, scârbosule!
Acoperă-te. Apleacă-ți capul!
- Repede, ne prind! - Deja ne ajung!
Stai jos!
Doar eu trebuie să mă aplec?
Ați văzut ce periculosi sunt?
Dar noi suntem suflete pierdute,
criminali înrăiți...
dar dta să intri în lumea drogurilor...
- ...la vârsta dumitale. - Drogurile ucid.
Distribuitorii noștri îl vând și minorilor.
Eu nu știu nimic.
îl dau și copiilor din școli.
Conștiința mea e curată. Nu fac decât să ascult de ordine.
Și gata. Și apoi, voi spuneți că e drog...
Poate fi, pentru mine e zahăr!
Da, are dreptate.
Așa trebuie să fim. Scârboși, cinici .Ca și boșorogul ăsta.
- Cu păr pe stomac, ca și el. - Da, da, șefule.
Să împărțim prada asta și să o savurăm!
De data asta suntem în cinci la împărțitul tortului.
Și tu ai dreptul la partea ta.
Era și timpul! De 25 de zile vă împărțiți tortul.
Și eu încă n-am văzut nimic. V-ați împărțit 312 milioane
și mie nici măcar o liră!
La naiba, ne-au tras o țeapă!
Marsigliezii. Fii de curvă!
Au venit înaintea noastră.
Păcat, chiar acum primeai și dta o parte.
Chiar ne pare rău.
Așa? Deci?
Celelalte zile erau și azi nu era nimic!
Și totuși mi-am riscat pielea ca voi toți.
Ca și tine, ca și el, tâmpitul ăsta.
Celelalte dăți ai luat tu milioanele așa că scuipă-i.
Nu mai găsești unul la fel!
Oprește-te, Righi!
Prea târziu, ești legat de noi!
Nu ne constrânge să te eliminăm!
Sunt lanțuri care nu se pot rupe.
Sșapte!
Ascultă-mă puțin.
Ți-o spun în fața lor, dat fiindcă sunteți toți.
E mai mult de o lună ca nu te văd Nu mai e prânz, nu mai e cină.
Nu mai e familie, și deci nu mai e nimic.
- Spui că ești cu bătrânul ăla. - Da!
Așa o fi. Dar acum ajunge.
Fii atent, și îți jur pe mormântul fiului nostru.
Sau termini sau îi spui mosului totul!
Ai înțeles?
Sper că glumește. O fi în stare să facă așa ceva?
Când jură pe mormântul copilului, din păcate se ține de cuvânt!
Bine, băieți, va să zică eu mă retrag și... voi continuați.
- De acord. - Păi nu.. de acord.
Pe două coaie! N-am înțeles, lui îi convine pentru că face pe bossul.
Li-i ducem cu glugă pe cap.
Dar eu sunt cel mai futut dintre toți.
Tot: iubirea, familia..
afacerile. Da, uite aici:
Enciclopedia Britanică m-a concediat.
Mi-a spus"nu mai avem nevoie de dvs, puteți să mergeți să vă futeți".
- Și voi? - Din partea mea..
Eu sunt cam obosit.
Nu mai dorm .Dar...
Am înțeles. Suntem o bandă, da, dar de bufoni.
Bine.
Sa îl convocăm și îi spunem"Domnule Righi, am glumit"
Acum soțiile noastre...
din păcate nu ne mai lasă. Să tragem o beție și să terminăm totul".
Nu. Nu în felul ăsta.
Am început, trebuie să terminăm spectaculos.
- Câte copii vrei? - Ajunge asta, mulțumesc.
Mi-am pierdut toata noaptea dar am realizat o capodopera.
Cea mai sangeroasa batalie intre gasti de la masacrul din Valentine's Day...
suntem toti morti, seful e mort, si Marseillezii au castigat
iar politia ajunge ca intotdeauna prea tarziu.
- Dar cum de în ziarul meu nu este? - Pentru că asta ediție...
...nu a aparut inca.
- Trebuie să dispăreți. - Dar de ce
...e doar poza mea, când nu sunt decât ultima roată la căruță?
Poate ai comis vreo imprudență de începător.
Dacă ne descoperă, am încurcat-o cu toții! Ori dispari ori te eliminăm.
Dar unde să mă duc? N-am pe nimeni N-am nici un ban.
Dați-mi voi ceva că sunteți "căptușiți" de milioane.
Nu, e imposibil. Bancnotele alea sunt însemnate.
- Ai o soră? - Da.
Mergi la ea.
- E în Reggio Calabria! - Nu e departe deloc.
Dar încă nu am înțeles..
Morții mă-tii!
Încornoratule! Fiu de curvă!
Facem două ture?
Ascultați, băieți, nu știu voi, dar eu nu mai am chef.
În plus de 24 de ore nu dorm.
În fine, nu prea mă mai simt "țigan".
Mâine dimineață devreme am o operație de fiere.
Eu am două "cambiali" de plătit, chiria și nu am nici o liră în buzunar.
- Eu trebuie s-o "aranjez"pe Carmen. - Am înțeles, închidem.
Ceea ce e frums la "țigăneala" e chiar asta:
libertatea, dorința. Ca și dragostea. Apare când apare
și când dispare, inutil să insiști, nu mai e.
Din nou stelele, cum le-am văzut noaptea trecută
și în multe alte nopți.
Nopți, zile, iubiri, evenimente.
Am deja pe umerii mei un mănunchi mare de lucruri trecute.
Și cele viitoare? O fi din cauza asta,
ca să nu simt greutatea tuturor acestor lucruri
motivul pentru care continui să nu iau nimic în serios?
Poate are dreptate fiul meu?
O fi porcăria aia de "zuppa inlese"de la vilă?
Totuși a fost o zi frumoasă. Frumoasă, liberă, stupidă
ca și când eram tineri.
Cine știe când vom avea încă una așa.
Alo? Du-te-n măta oricine ai fi la ora asta.
Se simte rău?
Cum "rău"?
- Ați făcut, doctore? - Da.
Atunci...
...cărați-vă...
...de pe capul meu...
... că trebuie să mor.
Dar vi se pare acum momentul?
- Nu e în stare să... - Nu, nu..
În numele Tatălui, Fiului și Spiritului Sfânt.
Spune-mi fiul meu.
Sbiliguda veniale...
cu "supercazzola"...
prematurată.
Cum, fiule?
Mărturisesc, ca și cum ar fi "antani"...
cu scappellamento
la dreapta...
ostantinato a malliti.
De câte ori fiule?
Fifty-fifty...
reumatina come fosse...
mea culpa... ("din vina mea")
- supercazz... - Te iert de păcatele tale.
În numele tatălui, al fiului și al Spiritului Sfânt
Dar chiar a murit de-adevărat?
Vino, mama.
Dar suntem siguri că nu e o glumă?
Chiar a murit?
Ce, crezi că se preface că e mort?
Din partea lui mă aștept la orice.
Nici măcar o lăcrimioară.
Le-am plâns pe toate din cauza lui.
În plus, se plânge când moare cineva.
Dar n-a murit nimeni.
Ce era?
Nimic.
Nu era nimic.
Vino, mama.
O, Doamne.
Nu era cine știe ce.
Dar mie îmi plăcea.
Și mie.
Și mie nu?
Dar ce, e chiar obligatoriu să fii cineva?
E "cineva" tâmpitul de fiu-său.
Și tâmpita aia!
Futu-i mama mă-sii ! Cât aș vrea
să se facă o înmormântare ditamai ca să-i lase lați pe ăia doi!
Și mii de oameni îndoliați.
Și coroane, telegrame, fanfare, steaguri, curve, militari!
Frumoasa fiica a dragostei.
Sunt sclavul farmecelor tale.
Numai tu imi poti alina durerea.
- Hei! - Ce?
Righi!
Dar ce s-a întâmplat?
Dar e Bossul!
Nu murise?
Ăla e ca pisicile, are șapte vieți.
Și celălalt? Cum a ajuns acolo?
Era un trădător.
A trebuit să-l eliminăm.